Оценявам, че правиш това за мен, Макс. Готова ли си?
Защото Дебелия Тони и бандата му винаги се появяват в клуб 49 в 9 часа.
Ако закъснееш, рискуваш те вече да са се уредили с 'goumadas'.
- С какво? - 'Goumada'. Като 'comare'. Гаджета.
О, благодаря. Просто ми разкажи за този, с когото трябва да се сближа.
Дъги Колантонио. Казват му Човека с книгите.
Как точно стоят нещата с тези умници с глупави прякори?
Той е счетоводител на престъпническото семейство Спарацино.
Преди време той беше готов да предаде семейството
в замяна на гаранция за защита и нова самоличност от Само Очите.
Това беше нещо, което може да ти се случи само веднъж в живота, Макс. Той щеше да ми предаде 'capo di tutti capi'.
- 'Capo tutti' какво? - Шефа на шефовете.
Никой извън организацията не е виждал този човек. Той е истински параноид.
Никой не знае как изглежда. Винаги когато е на публично място той е маскиран.
Дъги щеше да пусне следата към него,
така че Мат Сюнг да го изненада и да го залови.
- Какво стана? - Дъги се уплаши.
Сега дори не иска да говори с източника ми. Казва, че е нов човек и няма да доносничи.
Няма да се хвана на това. Той просто има нужда от убеждаване.
Някой е прекарал твърде много време в прослушване на наблюдателни записи.
- Какво? - Казах, че разбрах. Мисията ми е да убедя Дъги.
Какво мислиш?
Забравих какво мислех.
Значи вие, момчета, сте в отпадъчния бизнес. Да не сте нещо като боклукчии?
Не, скъпа. Ние сме в по-корпоративната страна на нещата.
Местните бизнесмени ни плащат, за да изпратим хората си да изчистят изметта от улиците.
Наистина има толкова много измет по улиците.
- Бизнесът процъфтява. - За тръпката.
- Вие се шегувате, нали?
В момента се случва най-доброто, което може да стане за група честни бизнесмени като нас.
Нивото на престъпленията се вдигна. Отново има корупция в полицията. Дори обикновените граждани се намесват в нещата.
В края на века масите бяха на изчезване, но после бум!
Едно малко атомно изригване изпържи всички спътници и ние се завърнахме, скъпа.
Пак сме на върха.
А ти с какво се занимаваш в тази корпорация?
- Аз съм счетоводителят. - Да, той готви книгите.
Той се оправя с книгите. Нали, Дъг?
- Не го приемай лично. Той е болен. - Епилепсия.
Не е епилепсия. Некрофилия е.
Млъкнете и двамата. Болен е от нарколепсия.
Кара човек да заспива без никаква причина.
Ей!
Горе главата. Тук има дами.
- Много мило от твоя страна да ме наречеш 'дама', Тони. - Не говорех за теб, Мия.
А сега чупка. Знаеш, че шефа не те иска около Човека с книгите.
Не трябва ли това да го реши Дъги?
Чу го. Чупка.
- Коя е тази? - Ако искаш можем да те изритаме от клуба. Разкарай се.
Изчезвай!
- Какъв е проблема й? - Не се тревожи за нея.
- Просто се забавлявай. - Добре.
Мислиш, че това е забавно? Мислиш се за голям смешник?
Не беше нарочно. Не знам как стана.
Непохватни типове като теб трябва да внимават повече.
- Може да ти се случи нещо. - Няма нищо. Ще отида до тоалетната да се изсуша.
Махай се от тук.
- Съжалявам за преди малко. - Няма нищо.
- Аз съм Мия. - Дороти.
Хубаво име. Та, Дороти, с какво се занимаваш?
- Пощальон съм в Джам Пони. - Звучи забавно.
- Значи си новото момиче на Дъги, а? - Не точно.
Ами...какво точно?
Всъщност се казвам Макс.
- Изпълнявам мисия под прикритие за Само Очите. - Каква мисия?
Да накарам Дъги да проговори за семейство Спарацино. Да посочи шефа за Само Очите.
- Това е нещо, което може да ти се случи само веднъж в живота. - Звучи толкова вълнуващо.
Но, Макс, трябва да си внимателна. Тези типове са опасни.
Всичко е наред. Аз съм генетично проектирана. Мога да им сритам задниците.
- Шегуваш се. - Не. От Мантикор съм.
- Прикривам кода си с грим. - Аз също!
Аз съм Psy-Ops. А ти?
- Серията X. - Супер.
Е, Макс, тъй като си споделяме по женски,
защо не ми кажеш кой всъщност е Само Очите, защото искам да говоря с него за нещо.
- Не мога. - Няма да кажа на никого, обещавам.
- Съжалявам. - Няма проблем.
Но за тази вечер, забрави за Дъги, става ли?
Просто се прибери и си почини.
Всъщност съм малко уморена.
- Казах прекалено много. - Не се тревожи. Няма да си спомниш.
- Да си спомня какво? - Да си спомниш да напудриш носа си.
Проектираха я да бъде идеалния войник, човешко оръжие.
После тя избяга.
В бъдеще не много по-далеч от сега, в един объркан свят,
тя е преследвана от своето минало.
Не може да избяга. Трябва да се бори, за да открие съдбата си.
Мислех, че ще се отбиеш снощи, затова ти изпращах съобщения на пейджъра.
Изведнъж се почувствах много уморена. Прибрах се вкъщи и спах около 4 часа.
- Спала си 4 часа? - Да. Сигурно се разболявам.
Както и да е, за какво си ме търсил?
За да разбера какво стана с Дъги.
- Дъги? - Да.
- О, да. Не се получи. - Какво имаш предвид, 'не се получи'?
Един сервитьор разля питие върху мен и това развали момента, така че си тръгнах.
Добре, Макс. Ако не си искала да направиш това за мен, всичко което трябваше да направиш, бе да ми кажеш.
- Просто не се получи. - Звучи като че ли не си се опитвала много.
Звучи като че ли ти направих услуга, а сега ми четеш конско за това.
Това е важно. Ако не можеш да вложиш всичко от себе си, по-добре не се опитвай. Ще намеря някой друг.
Казах ти, че ще го направя, така че ще го направя.
Уреди ми среща и пак ще опитам.
Ако искам някой да ми мърмори, винаги мога да отида на работа.
Не знам защо не искаш да се върнеш на ринга.
Ти беше като господар там, приятелю. Нямаше равен. Никаква конкуренция.
Наистина ми харесваше да си изкарвам прехраната като нокаутирам възрастни мъже,
но идва един момент в живота когато си казваш ' това беше тогава, а сега е сега'
и продължаваш към по-големи и по-хубави неща.
- Здравей. - Здрасти. Търся си работа.
Ами, съжалявам, но няма свободни места.
Нормъл, защо казваш 'не' толкова бързо?
Защо поне не позволиш на прекрасната млада дама да попълни една молба за работа?
Какво?
Молбите за работа са отзад.
Благодаря, приятел.
- Между другото, аз съм Алек. - Мия.
За мен е удоволствие. Познавам те отнякъде.
- Не мисля така. - Не, познавам те. Сигурен съм.
Ами да. От Мантикор.
Прекарах 6 месеца в Psy-Ops за изследвания. Ти беше там. Никога не забравям лица.
- Нищо не може да ти убегне. - Никога.
Каква беше специалността ти там? Хипноза ли беше? Телекинеза?
- Всъщност беше телекорсика. - Да.
Здрасти. Аз съм Мия.
Алек. Приятно ми е да се запознаем.
- Ей. - Да.
- Кое е мацето? - Някакво момиче, което си търси работа.
- Моля те, кажи ми, че Нормъл ще я наеме. - Да.
Заповядай. Предупреждавам те, обаче, че отзад имам цял куп резюмета.
Мога ли да бъда диспечер?
Да. Няма проблем.
Супер!
Ей, познавам ли те?
Не мисля, тъй като днес започвам работа тук. Диспечер съм.
Много е забавно.
Да, предполагам.
Заповядай.
Благодаря.
- Лош ден, а? - Да, имах странен разговор с Лоугън днес.
Мислех, че вие двамата се опитвате да изгладите нещата.
Да, и си помислих какво по-нормално има от това да участвам в неговите спешни
нека-да-спасим-света мисии за Само Очите?
- Човекът обича работата си. - Да, но бях забравила колко съсредоточен става.
Искам да кажа, той ме помоли да му помогна и после нищо което направих не беше достатъчно добро.
- Понякога просто не го разбирам. - Ами, разбери това.
Твоето момче идва и се обзалагам, че носи и извинение със себе си.
Здравейте. Нещо против да се присъединя към вас?
Сядай. Тъкмо щях да отида до тоалетната.
- Исках да поговорим за днес. - Добре.
Ти каза, че искаш да продължиш с мисията.
Разбрах, че Дъги ще е в клуба утре вечер.
Мислех си, че ако сериозно искаш пак да пробваш, това ще бъде момента.
- Както и да е. - Както и да е?
- Това ли е всичко, което ще кажеш? - Това ли е всичко, което ще кажа?!
- Какво? Какво направих? - Нищо. Няма значение.
- Ще отида да си взема нещо за пиене. - Барът е ето там.
- Сигурна ли си, че не сме срещали преди днес? - Напълно. Щях да те запомня ако бяхме.
Просто ми изглеждаш толкова позната.
- Кой беше онзи, който говореше с Макс? - Лоугън? Това е гаджето й.
Те се преструват, че няма нищо между тях. Извратено е.
- Но сладко. - Не го ли харесваш?
Лоугън? Той иска постоянно да спасява света и да прави добро на другите.
Наистина е отегчително.
Но прекрасно.
- Здрасти, Алек. - Лоугън.
Здравей. Аз съм Мия.
Аз съм Лоугън. Много ми е приятно.
Лоугън, мисля, чв има нещо, което Алек иска да ти каже.
Да, Лоугън, само исках да ти кажа, че разбирам защо Макс толкова много те харесва.
Понякога ми се иска и аз да имам по-висши цели в живота.
Лоугън, има ли нещо, което искаш да кажеш на Алек?
Ами, просто ми се иска понякога да съм по-отпуснат и свободен.
Сигурно е приятно да си щастлив социопат. Някакси ти завиждам.
Прегръдка!
Какво, по дяволите, става там?
Ако не го виждах със собствените си очи, никога нямаше да го повярвам.
Здравейте.
До скоро.
Да, до скоро.
- Значи ти си гаджето на Макс? - Нещо такова.
- Всъщност съм луд по нея. - Тогава защо не сте заедно?
- Това е дълга история. - Обичам дългите истории.
Освен това имам много време.
Не трябва да ти казвам това, но тайна правителствена агенция, наречена Мантикор,
я зарази със смъртоносен вирус, генетично насочен към моето ДНК.
- Боже. Защо са го направили? - Защото искат да ме убият.
- Защо?
Защото аз съм Само Очите.
- Наистина ли? - Да.
- Добро утро. - Добро утро.
- Толкова е вълнуващо! - Кое?
Че се завръщаш на ринга.
- Завръщам ли се? - Да.
Точно на време за голямата битка с елиминации утре вечер.
Лъжат ли ме ушите? Монти Кора се завръща?
- Върнах се!
Супер!
Знаеш ли колко дълго чаках този момент? Великолепно!
Голи мускули, от които лети пот като хиляди частици светлина.
- Той е един от най-големите ми фенове. - Ти си моят герой. Живея, за да ти служа.
Сънувах те онази нощ. Беше римски гладиатор.
Ти убиваше варвари и жената Медуза, а аз бях твоят малък слабичък слуга.
Чистех меча ти след всяка сладка победа.
Разтривах изморените ти красиви, златисти мускули...
Бърза поръчка! Четвърта и Мейн!
- Здрасти. - Здравей.
О, скъпа, какво има?
- Лоугън ли? - Да.
Слушай, всичко ще се оправи, нали?
- Наистина ли мислиш така? - Нека поговорим. Ела довечера в Краш.
Не мога. Обещах на Лоугън, че ще му направя една услуга.
В клуб 49? С Дъги? Не се притеснявай за това.
- Чакай. Ти откъде знаеш? - Няма значение. Забрави, че съм казала нещо.
- Ще се видим в Краш по-късно, нали? - Добре.
- Има нещо в това момиче. - Кое?
- Новата диспечерка, Мия. - Да, наистина има нещо в нея.
Имам чувството, че съм я срещала преди, но не мога да се сетя къде.
Не се опитвайте да пренастройвате телевизора си. Това е...
- Ей, Сид, увеличи го. - Тази програма ще продължи точно 60 секунди.
Тя не може да бъде проследена, не може да бъде спряна и е единствения свободен глас останал в този град.
Семейство Спарацино прекалено дълго време държи Сиатъл в ръцете си.
Скрит зад завеса от тайни, шефът им и неговите хора измъчват и ограбват съгражданите ни.
- Но Само Очите знае кой си... - От кога?
- Това не е ли случая, с който помагаш на Лоугън? - Трябваше да го направя довечера...мисля.
Прикритията ти няма да могат да те предпазват повече. Самоличността ти ще бъде разкрита.
И когато това се случи няма да има къде да бягаш.
Мислех, че имаме власт над почистването на сганта тук. А чуй този боклук.
Империята ти е една развалина. Дори на хората си не можеш да вярваш.
Те те предават, правят те на глупак.
- Провери в архивите.
Защото нещо не се връзва.
Мислиш, че можеш да действаш необезпокояван,
мислиш, че парите и властта ти ще те предпазват?
Но се огледай наоколо...
Шефът иска да ни види.
Веднага.
Сега неоправданата ти вяра ще доведе до твоя край
и до разрушаването на незаконните ти сделки.
Предупреден си.
Това беше свободно съобщение на живо. Мир. Край.
Как беше?
Идеално.
- Добре ли си? - Да, просто...
Мисля, че трябваше да правим нещо с Макс тази вечер.
Сигурно е приятно да имаш трансгенетичен, който да ти помага с мисиите.
Чудесно е. Чакай малко, ти откъде знаеш за това?
Няма значение. Забрави, че съм го казала. Забрави, че въобще съм била тук.
- Ще се видим по-късно в Краш, нали? - Да.
Може да изглеждам доволен от това, че съм безполезен лентяй,
но истината е, че не мисля да съм куриер до края на живота си.
- Хубаво е да имаш цели. - Да.
Не съм казвал на никого за това, но миналата седмица им оставих резюмето си.
Това е чудесно, Скеч.
Ако от седмичника Нов Свят ме наемат, ще разнищя тази история с мутантите.
Тук пише, че някои от тях дори имат паранормални психични възможности.
Какви например?
Могат да си играят с мозъка ти, а ти дори няма да усетиш, че го правят.
Звучи ми малко преувеличено.
Не бих бил толкова сигурен.
Боже, представи си какво би означавало това.
Контролиране на мозъчните вълни, намеса в краткотрайната човешка памет.
Просто изглежда трудно за вярване.
Май звучи малко невероятно, ако го кажеш по този начин.
Да. Все пак това е страхотна работа. Надявам се да я получиш.
Точно каквото ми препоръча доктора.
Вероятно не трябва да пиеш вечерта преди големия финал.
Знаеш ли какво? Права си.
Ще се справиш чудесно. Просто го чувствам.
Ето защо ще ти дам пет хилядарки, за да можеш да започнеш. Как ти звучи?
Звучи чудесно.
Сигурно трябва да се прибереш и да си починеш.
Да, ще си отида вкъщи и ще си почина за утре вечер.
Хей.
Май трябва да отида да видя какво става там.
Чух предаването ти.
О, ами, не дойдох да говорим за това. Просто дойдох да те видя.
О, ами...
- Как накара Дъги да проговори? - Не съм.
Тогава откъде знаеш кой е шефа?
- Не знам. - Тогава защо каза, че знаеш?
- Имам си причини. - Какви например?
- Изпускаш човека, който искаше да разкриеш. - Мислех, че не се интересуваш от този случай.
- Така е. - Тогава защо са всичките тези въпроси?
- Просто се чудех... - Ей, ей.
Стига, деца. Вие се обичате, не помните ли?
Не се карайте. Тук сте за да си прекарате добре.
Ще се видим утре.
Харесва ми тази Мия. Приятна е. Въпреки, че има нещо в нея.
Да, и аз това си мисля винаги
откакто се запознах с нея, само че не мога точно да си спомня кога се запознахме.
Трябва ли отново да ида да си напудря носа?
Да си спомниш да напудриш носа си.
- Чакай малко. Срещала съм я. - Така ли?
В клуб 49, с Дъги.
Или поне си мисля, че беше с Дъги.
- Мислиш? - Да.
- Не знам. - Макс.
Ако е била тя, тогава не е съвпадение, че си търсеше работа в Джам Пони.
Събуди се.
- Аз съм труп. Минало. - Какво е станало?
Не видя ли какво каза Само Очите по телевизията?
- Сигурно съм го пропуснала. - Шефът ще разбере, че съм говорил с него.
- Боже, къде ми беше умът? - Ето.
Ще ме убият скоро, а ти ми даваш хартиен плик?
Ще ти прилошее. Дишай.
Бедният ми Дъги. Казах ти, че този живот не е за теб.
Не започвай пак.
Трябва да направя нещо. Нещо, с което да докажа лоялността си.
Нуждая се от план, от някакво действие. Каквото и да е!
Пак е онова католическото нещо. Имам лошо предчувствие.
- Имам лошо предчувствие! - Всичко ще бъде наред.
Не, Мия. Не и докато Само Очите не си затвори устата.
Не се притеснявай за Само Очите. Аз ще се погрижа за него.
Ще те измъкна от тази ситуация, чуваш ли?
А сега, донесе ли парите?
- 5,000. Сигурно съм луд. - Не, не си.
Имам сигурен залог, който ще донесе много пари на теб, мен и на шефа ти.
Трябва само да ми вярваш, нали?
Няма да позволя да ти се случи нищо. Луда съм по теб.
Още не мога да повярвам, че момиче като теб може да обича човек като мен.
Повярвай. Просто се увери, че шефа ще дойде утре вечер на финала.
Здравей.
- Здравей. - Говори на себе си.
Добре. Това си го заслужавах.
- Ти си от Мантикор. - Да.
- Не ми изглеждаш като от серията X. - Аз съм Psy-Ops.
Сближавам се с някои хора и ги карам да ми казват каквото знаят. Забавно е.
Браво на теб. А каква връзка имаш с Дъги Колантонио?
Не мисля, че това те засяга.
Кажи ми какво правеше с него или ще те увия около този стълб!
Дъги има проблеми с шефа си заради предаването на Само Очите.
Трябва да му помогна да докаже лоялността си или ще го убият.
- Как ще докаже лоялността си? - С много голям залог на боец, който не може да бъде победен.
Казвам му на кого да заложи и всички прибират много пари на утрешния бой.
Дъги доказва лоялността си и заедно с него избягваме и заживяваме щастливо, това е.
О, моля те. Очакваш да повярвам, че си влюбена в Дъги?
- Какво му е на Дъги? - Няма значение.
Той няма никъде да ходи докато не покаже на Само Очите кой е шефа.
- Кой казва това? - Аз.
Странно, защото ти дори няма да си спомняш този разговор.
- Добро утро, Макс. - Здрасти, Мия.
- Какво е станало с окото ти? - Много е странно.
Събудих се тази сутрин и то просто си беше там. Нямам представа откъде е.
Мисля, че си се подхлъзнала в банята и си се ударила на поставката за шампоан.
- Сигурно адски е боляло. - Странно.
- Кое? - Точно това се случи.
Подхлъзнах се в банята, ударих се на поставката за шампоана. Болеше адски много.
- Трябва да внимаваш повече, Макс. - Да, благодаря.
Ето, това е за теб.
- Откъде взе тези пари? - Не питай.
- Довечера в 8 часа, Монти. Не закъснявай. - Добре.
Момчето излиза на ринга в 8 часа.
Ако залагаш на него до края на вечерта, лесно ще спечелиш два бона.
- Казваш, че е сигурно. - Да, шефе.
Добре. Защото точно сега се нуждая от нещо сигурно.
Какво беше това с оня тип, който каза по телевизията, че не мога да вярвам на момчетата си?
- Това е като нож в сърцето ми. - Той лъже, шефе.
Никога не бихме сторили нещо против теб и ти го знаеш.
Това, което знам е, че трябва да пазя репутацията си.
Не мога да позволя другите семейства да говорят зад гърба ми и да казват, че съм изгубил позициите си.
- Убеден ли си, че това е сигурно? - Да, шефе.
По-добре да си, защото ако момчето ти загуби,
ще свършите много зле.
- Разбрахте ли? - Да вървим.
- Лоугън. - Ей, добре ли си?
Да. Какво правиш тук?
Тревожих се за теб след като не ми се обади снощи.
Пращам ти съобщения на пейджъра от тогава.
Сигурно са паднали батериите. Нищо не съм чула.
О, май съм го загубила.
- Е, как мина снощи? - Как мина кое?
Проследи Мия, за да видиш дали има някаква връзка между нея и Дъги.
Така ли?
Не помниш ли? Какво се е случило с окото ти?
Подхлъзнах се в банята, ударих си главата на поставката за шампоан. Болеше адски много.
Шегуваш се.
Или може би се бих с някой.
- Може би си се била с някой? - С Мия.
- Тя ме удари. Много силно. Кучка. - За какво говориш?
- Тя е от Мантикор. - Мия?
Да. Тя е Psy-Ops.
Раздела за изследвания на паранормалното. Прави нещо с мозъка ми и забравям.
Мантикор е направил трансгенетични, които се ровят в главите на хората?
Да, тя се срещна с Дъги. Намислила е нещо.
- Какво стана? - Ших ги цяла нощ.
Може малко да сърби от тях, но...
Благодаря, Нормъл. Чудесни са.
- Късмет, приятел. - Благодаря.
Какво беше това? Пак ли се биеш?
Довечера.
Луд ли си? Последния път Уайт те хвана и те затвори.
Вярно е.
Как може да си толкова глупав, че пак да се качиш на ринга?
Странно, и аз си задавам същия въпрос.
Мия.
Виж кой е тук. Тони и приятелчетата му.
Мия и Дъги трябва да са тук някъде.
Нека да ви чуя сега, дами и господа, за Рики 'Психопата' Рембърг!
А сега, дами и господа, за мен е удоволствие да ви представя следващото ни предизвикателство.
Новото момче, висок 1,70, с тегло 78 кг,
превъзходният Монти Кора!
- Какво си мисли, че прави? - Чудесни гащета.
- Ето ги. - Хайде.
След звънеца, господа.
Сложи всичко на Монти Кора, Спарки. Благодаря.
- Той е фантастичен, Мия. - Казах ти.
- По-добре се връщай там. - Благодаря ти.
Дай ми една добра причина да не ти сритам задника.
Здрасти.
Ето го Лоугън. Здрасти, Лоугън.
- Та, какво сте намислили вие двамата? - Тъкмо щях да ти задам същия въпрос.
Ето ни пак.
Господарят на ужаса, посрещнете Джим Чакала.
Благодаря, човече.
Томи Железния Юмрук!
Така ми харесва.
- Мога ли да си взема нещо за пиене? - Добре ли си?
Да, само че мисля, че Мия пак ми направи онова нещо.
- Нямам никаква представа за какво говорихме току що. - Аз имам.
О, да. Забравих, че и ти слушаше. Благодаря на бога.
Дъги се притеснява, че шефа ще разбере, че е говорил със Само Очите.
Мия убедила Алек да се бие, за да може Дъги да помогне на шефа.
- Шефът е тук? - Някъде наоколо.
Облечен като продавач на ядки вероятно.
Дъги ще му изкара цяло съкровище тук.
Щом пак премине под закрилата на шефа, никога няма да проговори.
Освен ако Алек не загуби и шефа не изгуби парите си заради Дъги.
- Какви са шансовете това да стане? - Зависи от Алек.
Ще се обадя на Мат Сюнг.
Кажи му да си довлече задника тук.
4...3...2...1.
- Алек. - Ей, Макс, искаш да заложиш на мен?
- Загуби следващата битка. - Защо?
- Спусни се, падни на земята и загуби битката. - Дотук съм със сто бона.
- Не схващаш. Мия те е изиграла. - Не, тя ми даде парите, с които да започна.
Тя уреди боя, така че група гангстери да спечелят цял куп пари от теб.
- Казваш го все едно е нещо лошо. - Лоугън е по петите им от месеци.
Ако не изгубиш битката, те ще се изпарят пак.
Това не е мой проблем.
Господа, знаете правилата. Когато напусна клетката, започвате. Готови ли сте?
Много благодаря.
Хайде, хайде.
Дотук си със 122,000 долара.
Непобеден след 12 мача
и все още държащ се на краката си, ето го новия ни шампион...
Не бързайте толкова.
Аз ще се бия с него.
- Имаме ново предизвикателство, дами и господа. - Какво по дяволите правиш?
Казах ти да загубиш. Сега трябва сама да ти спукам задника от бой.
- Какво му е лошото на това да изкарваш пари? - Как ти е името, тиквичке?
Тя няма име. Тя не е тук. Тя няма да се бие.
Напротив.
Дами и господа, в този ъгъл, от непознати места,
нека аплодираме Сексапилната убийца!
- Какво мислиш? - Какво искаш да кажеш?
Погледни залозите. Сложи всичко на Монти за шефа.
- Колко? - Колко?!
Всичко. 'Колко'.
О, загубена си, госпожичке.
Извинете, ще мина отпред.
- Извинете ме. Извинете. - Всичко на Монти Кора.
- Ето правилата. Няма такива. - Не искаш да се биеш с мен.
- Чакам за такъв шанс от месеци. - Ами, ти си просто момиче.
Ей, тя нападна преди звънеца! Какво правиш? Тя нападна преди звънеца!
Натисни звънеца. Ще го натиснеш ли?
Трябваше да се сетя, че ще играеш нечестно.
- Това е заради вируса. - Не беше по моя вина.
- Това е за дето се опита да убиеш Джошуа. - Просто се опитвах да остана жив.
- Това е задето изцапа с боя документите ми. - Добре де, това беше по моя вина.
- Тя е добра. Много е добра. - Да.
- Това е за дето караш Джошуа да разнася пратките вместо теб. - Престани!
Това е за дето загуби бейзболната ми топка.
А това...е за каквото и да е глупаво нещо, което ще направиш скоро.
- Сритай й задника! - Добре, до тук беше!
О, прекрасно!
По-добре да си на работа утре, госпожичке. Нали, тиквичке?
Убий куриера!
- Сега е мой ред, кучко. - Как ме нарече?
Чу ме. К-У-Ч...
О, виж това. Момичето със звънеца си съблече блузката.
Да.
Съжалявам.
Дами и господа, нека аплодираме новия ни шампион,
Сексапилната Убийца!
Ако мислиш да отидеш там и да направиш онова нещо на Дъги, помисли си пак.
Хайде, нека се поразходим малко, а?
Дъглас Колантонио? Детектив Мат Сюнг, полицията на Сиатъл.
- Той няма какво да ви каже. - Ще те убият, Дъги.
Стъпваше по тънък лед и преди да загубиш парите на шефа.
Ако отидеш с тях, тази нощ ще ти бъде последна.
Последна нощ? Кой говори така?
Тези клоуни не знаят какво говорят. Хайде.
Можем да те включим в програмата за защита на свидетели. Просто кажи думата.
Няма да получиш такава добра оферта от шефа.
Кажи ни кой е той и ще имаш шанс за ново начало.
Хайде, тръгвай. Хайде.
Всичко, което трябва да направиш е да го посочиш с пръст.
Това е той, ето там!
Спрете я!
Мъртъв си! Мъртъв си!
И без това не го харесвах много.
Арестуван си за убийство, изнудване и участие в незаконни залози.
Имаш правото да запазиш мълчание.
Всичко, което кажеш може и ще бъде използвано срещу теб в съда.
Чакай малко, не разбирам. Искала си Дъги да проговори?
Откакто го срещнах се опитвам да го изкарам от този начин на живот.
Затова те накарах да направиш предаването на Само Очите - за да накарам Дъги да постъпи правилно.
- Значи всичко това е било постановка? - Да.
Знаех, че ще се появите тук след като тръгнете по следите ми.
Освен това знаех, че ще направите всичко необходимо, за да предпазите Дъги от бягство.
- Заповядайте, госпожице. - Благодаря.
- Какво е това? - Печалбата ми.
- Заложила си на мен? - Разбира се.
- Откъде знаеше, че ще победя? - Защото момичетата сритват задниците на момчетата.
- Така пише на тениските, нали? - Чакай.
Ако си искала да накараш Дъги да изостави този начин на живот,
защо не му направи онова нещо да го накараш да прави каквото поискаш?
Знаеш ли, мисля, че точно затова го обичам толкова много. Напълно е имунизиран срещу способностите ми.
Май е защото мозъчните му вълни не са много наред заради болестта му.
Значи ти харесва, че не можеш да го въртиш на пръста си?
Да. Какво му е хубавото да си влюбен ако всичко е толкова лесно?
Виж какво му направи. Какво по дяволите си ти?
Нормъл, скъпи, трябва да забравиш всичко, което видя тук тази вечер.
- Така ли? - Да.
Заведи Алек до тях и после се прибери и си легни.
Може би ще сънуваш един от онези сънища с гладиатори, които толкова много обичаш.
Да. Би било чудесно.
Заповядай.
Много благодаря.
Да тръгваме, приятел.
Хайде, Дъги, време е да вървим.
- Чакай. Къде отиваме? - Мауи. Хайде, трябва да хванем самолета.
Ти си красив талантлив мъж.
А ти? Ти не можеш да си по-зашеметяващо и страхотно момиче дори и да искаш.
Вие двамата ще имате прекрасен живот заедно. Толкова сте идеални един за друг.
Знам, че сега точно живота е гаден, но не може винаги да е така, нали?
Повярвайте ми, ако аз и Дъги можем да бъдем заедно, значи и вие можете.
- Винаги помнете това. - Имам чувството, че ще го запомня.
Добре. Хайде, да вървим.
Не можем да сме й ядосани. Все пак ти получи своя човек.
И тя получи нейния.
- Тръгваме ли? - Разбира се.
Чух, че си зашеметяващо страхотно момиче.
А ти си красив талантлив мъж.
Точно така.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2002